במקור: Kingdom of Heaven
במאי: רידלי סקוט
תסריט: וויליאם מונהאן
שחקנים: אורלנדו בלום, אוה גרין, ג'רמי איירונס, דייויד תוליס, ליאם ניסן, אדוארד נורטון
עבור סוג מסוים של אנשים, אפוסים היסטוריים הם כל מה שסיפור טוב צריך. הם מתרחשים בתקופה שבה הגברים היו גברים אמיתיים, הנשים היו נשים אמיתיות והסנדלים היו נוחים, ולכולם היה זמן למבצעי גבורה, הקרבה ואהבה גדולה מהחיים. עבור אחרים, מדובר בסך הכל בסרטים ארוכים מדי על אנשים שמרביצים אחד לשני עם חרבות. בשנים האחרונות נוצר סוג שלישי, יציר כלאיים: אנשים שדווקא די נהנים מסרטים כאלה, אבל מציק להם שאורלנדו בלום משתתף ברובם.
אורלנדו בלום הוא כמו שיר פופ שברדיו מתעקשים להשמיע פעם בחצי שעה: היה חמוד בהתחלה, אבל נמאס מהר. הוא היה ליהוק נהדר לתפקיד לגולאס ב'שר הטבעות', והראה פוטנציאל של כוכב אמיתי. אבל בסרטיו הבאים – ו'ממלכת גן עדן' הוא דוגמה מצוינת – הוא הראה שהגישה שלו למשחק דומה לזו של קיאנו ריבס או של תפוח אדמה: הוא תמיד נראה אותו הדבר (כולל להט החרב שבידו), ממלמל את הטקסטים כמלאך מנומנם, וסומך על המעריצים בקהל שיבינו לבד אם הוא אמור להיראות עצוב, נחוש, או… זהו, בעצם. התפקיד לא דורש ממנו יותר מלהיות עצוב או נחוש.
מרבית סרטי האפוסים האחרונים, התרחשו בתקופה שטופת השמש המוכרת כ"לפני הספירה". בניגוד גמור אליהם, 'ממלכת גן עדן' מתרחש בתקופה המעוננת של ימי הביניים, ומתאפיין במראה כללי ערפילי וקודר. הנפח הפשוט בייליאן (אורלי) פותח את הסרט ברצף שינויים במצבו המשפחתי: רק איבד את בנו ואת אשתו, וכבר מגיע האביר ליאם ניסן ואומר: בייליאן, אני אביך. כן, במילים האלה.
ליאם ניסן מספר לבייליאן על ארץ מופלאה, ארץ האפשרויות הבלתי מוגבלות, בה אביון יכול להפוך לשליט, וכל אחד יכול לזכות להזדמנות נוספת – ישראל. ירושלים של השלטון הצלבני מצויה במצב של שלום קר עם הערבים המקיפים אותה, ובראשם צלאח א-דין. אם יגיע לשם, בייליאן יוכל להמשיך בדרכו של אביו, להפוך לאביר, ואולי אפילו לגאול את נשמתו ונשמת אשתו.
אחרי שהוא עוזב את ביתו, בייליאן מדלג בין כמה מהסצינות שאף אפוס היסטורי אינו שלם בלעדיהן: קרב חרבות ייצוגי, מסע בלב ים ממוחשב, היסחפות אל החוף. נדמה שאת הדרך מפשוט-עם חסר כל ועד לחבר מן המניין במסדר הצלבני הוא עושה בלי להזיע (וזו ארץ הקודש, למען השם. זיעה היא עניין הכרחי). עוד דבר ששום אפוס אינו שלם בלעדיו הוא סיפור אהבה. לשם כך סופקה האצילה סיבילה, אחותו של מלך ירושלים, אותה מגלמת השחקנית אווה גרין. ב'החולמים' היא העבירה כמעט את כל הסרט כשהיא עירומה כביום היוולדה או קצת יותר. כאן, לא רק שהיא דמות משעממת לגמרי, היא אפילו לא מתפשטת. יש לה תפקיד זעיר בעלילה, אבל תפקיד נשי אחר אין, לכן הוענק לה סיפור האהבה המתחייב. אפשר היה גם בלעדיו, ואף אחד לא היה מרגיש שמשהו חסר.
לא יהיה נכון לומר שאין בסרט אף דמות מעניינת. יש. אחת. זהו בולדווין, מלך ירושלים, בסך הכל בן 24, וכבר יודע שלא יזכה לראות את גיל 30. הוא חולה בצרעת, מחלה נוראית הגורמת לאיברי גוף שונים לנשור כעלים בשלכת, ולחולה בה – להיראות בלתי מלכותי בעליל. אי לכך מנהל בולדווין את ענייניו כשהוא חובש מסכה. רק אחרי הסרט גיליתי שמאחורי המסכה הסתתר אדוארד נורטון. הייתי רוצה לומר שנורטון שחקן כל כך מדהים עד שאפשר להבחין בכשרון שלו אפילו מבעד למסכה, ומבלי שפניו ייראו בסרט כלל, אבל אני לא אגיד את זה, כי אלה שטויות. ובכל זאת, למלך בולדווין יש ריח של סיפור פנטזיה טוב.
הסיבה העיקרית לקיומו של 'ממלכת גן עדן', כך נראה, היא שרידלי סקוט רצה לעשות אפוס היסטורי עם מסר פוליטי מורכב. רבים מהסרטים האלה – 'שר הטבעות' קופץ לראש – ספגו ביקורת על היותם פשיסטיים: אנחנו הטובים, הם הרעים, צריך להשמיד אותם או למות בניסיון. אם, נגיד, בן גונדור כלשהו היה מציע להסגיר את מינאס טירית לידי סאורון תמורת הסכם שלום, הוא היה מוצא את עצמו מוטל בקטפולטה לכוון הכללי של מינאס טיזינאבי. בחיים האמיתיים זה לא ככה, ו'ממלכת גן עדן' מנסה לשקף את זה. יותר מבכל אפוס אחר, כולל 'טרויה', אין פה קבוצה אחת שמוגדרת כ"הרעים". הערבים לא רעים, והנוצרים כוללים את בייליאן הנקי מרבב, כמו גם כמה חלאות לא קטנות. הערך העליון שאליו שואף הגיבור הוא לא להדביר את הרשע ולהגן על הטוב, אלא להימנע ממלחמות מיותרות ולהשאיר כמה שיותר אנשים בחיים. זאת השקפת חיים שאני בהחלט יכול לעמוד מאחוריה, אבל מה לעשות שהיא לא מצטלמת טוב. מלחמה היא דבר נורא, אבל היא פוטוגנית. ועידת שלום – לא כל כך.
רידלי סקוט ידע טוב מאוד שבימים אלה, כל אפוס היסטורי מושווה להתרחשויות במזרח התיכון בכלל, ולמלחמת האימפריה המערבית נגד האימפריה הערבית בפרט. הוא ידע שהוא יזכה להערכתם של כל מי שחושבים שהצד האמריקאי של העניין לא תמיד כל כך צודק כמו שהוא חושב שהוא. סחתיין על הכוונות, אבל אם יש דרך להפוך אפוס מלחמתי לנושא מסר של שלום ולהשאיר אותו מבדר, רידלי סקוט לא מצא אותה.
מכיוון שבכל זאת במלחמה מדובר, הסרט כולל קרב עצום ורב פעלולים אחד. חבל רק שמכל תצורות הקרב האפשריות, רידלי בחר להציג עיר מוקפת חומה וסביבה צבא ענק המיידה עליה אבני בליסטראות ביום, וחומרי בעירה בלילה. הקרב הזה אמנם עשוי היטב, ונראה ריאליסטי יותר מסצינות מקבילות בסרטים אחרים, אבל אלוהים אדירים, לא ראינו את זה כבר פעמיים או שלוש? שלא להזכיר שסצינה זו חושפת את הנקודה שהכי צורמת בסרט לעיניים מקומיות: ירושלים – הרים סביב לה, לא? אז זהו, שלא.
יש אפוסים היסטוריים גרועים יותר מ'ממלכת גן עדן', אבל אין אפוסים יותר סטנדרטיים. עם גיבור משעמם, סיפור לא מלהיב ושום דבר חדש בתחום הפעלולים או הקרבות, הדבר הטוב ביותר ב'ממלכת גן עדן' הוא שהוא קצר יותר מ'אלכסנדר' – אלא אם כן אתם מחפשים נקודת פתיחה לדיון על פוליטיקה.
- האתר הרשמי
- אורלנדו בלום
- ליאם ניסן
- בייליאן מאיבלין
- בייליאן האמיתי(?)
- מסעות הצלב
- ירושלים – הרים סביב לה
דבר אחד שמפריע לי מעט..
דבר המפריע לי מעט בכל אפוס היסטורי באשר הוא, ברמת הריאליזם, ובוודאי שגם בסרט הזה: אתם בוודאי יודעים שאדם של אז, במיוחד מבחינה היגיינית ובריאותית לא היה אדם של היום. קצת קשה לי לקבל כאמיתי את אורלנדו בלום המצוחצח, שיש לו עדיין את כל שיניו באזור גיל 30, שרואים את פניו היטב כי הוא כמובן שוטף אותן (ולא פעם בחצי שנה); ובוודאי שהגבירות הנאוות עם שימלותיהן ושערן השופע נראו ככה (והריחו כך שניתן להתקרב אליהן. עד אזור הרנסנס היה מקובל לחשוב שטבילה במים מזיקה לבריאות);
ובוודאי שכל הארמונות והמבנים המפוארים יותר ופחות בסרטים האלה נקיים לחלוטין (כי היו שם תאי שירותים עם מים זורמים כמובן, ולא חי**נו שם במסדרונות ובחצרות וניגבו עם קש); וכמובן שתמיד ישנם לוחמים מבוגרים במצב טוב כמו ליאם ניסן (שבגילו, היה נחשב מן הסתם לישיש בא בימים, ובוודאי שלא היה נראה כ"כ מטופח ואתלטי).
אני יודע, לא נעים לראות את הדברים בסרט, אבל לי לפחות זה פוגע בריאליזם. סרטים שדווקא עשו את זה באופן לא רע, ונתנו תחושה ריאליסטית למדי בלי להיות מגעילים, לדעתי, היו "לב אמיץ" עם מל גיבסון, ובז'אנר אחר- "שם הורד" הקלאסי עם שון קונרי. אח, איזה סרט. צריך לצפות בו שוב.
האפוסים של היום צריכים לקחת דוגמה מאלו לפחות בנוגע לריאליזם. אלו שני הסרטים הריאליסטים היחידים שעולים בדעתי כרגע לגבי תקופה זו.
בקשר לגבעות
היה יכול להיות גרוע יותר. ירושלים היתה יכולה להיות ליד החוף..
לא, חוף-ים הם כבר סידרו לסורים (עם הקולגה של אורלנדו מימי שר''ה)
כתבה מספר 2084
תיקונוניצ'יק. לסוריה יש חוף ים (אבל דמשק באמת לא לידו)
מה, ירושלים לא על החוף?
טעויות הסטוריות או גאוגרפיות נא להשאיר לעמוס גיתאי. אחרי הכל, הוא זה שקיבץ את סוריה למפגש גבולות בלתי-אפשרי עם ירדן, סעודיה ועירק… ולעזאזל המציאות הפיזית על כ-200 הקילומטרים שלה!
מה זה משנה, ערבים כולם
פוליטיקה?
מממממממ…
מאבק, ערבים, מערביים – לא נראה לי… לא זאת הסיבה שממנה בורחים אל הקולנוע?…
(אלא אם כן מדובר בהתמודדות יוצאת מן הכלל עם הנושא מה שלא נשמע לי שמדבור במקרה הזה).
אבל מה שכן עניין אותי אם יש שם שחזור (דיגיטלי) מרשים של ירושלים של ימי הביניים, אבל ההערה על ההרים מחקה גם את התקווה הזאת.
דווקא הרים יש
רק לא בסצינת הקרב.![](/static/emo/wink.gif)
אני לא יודע עד כמה השחזור מדוייק, אבל אני משתעשע ברעיון לפיו אם אני אריץ פריים פריים אני אולי אראה את הבית שלי במבשרת
איפה זה צולם? (או מוחשב)
מרוקו, למיטב ידיעתי. 8-)
טענו שבטוח יותר לצלם שם מאשר בישראל.
אני לא חושב שגם
היה הגיוני לצלם את זה בישראל.![](/static/emo/wink.gif)
אני לא מכיר מקום אחד בירושלים שהוא מספיק "נידח" בשביל סרט כזה וביו"ש באמת לא הכי בטוח…מצד שני הנגב…מלא בשטחי אש
אפשר לצלם במיני-ישראל
רעיון הזנק
אני אומר, לך על זה.
כן! אני עובד שם כל יום שבת.
אם מישהו עובר שם, אני בדוכן של סנופרי.
בלי קשר לעובדה
שלשם שינוי אהבתי את הסרט, ובד"כ האחים לבית סקוט גורמים לי לאבד את הסבלות מהר, עם הפסודו ליברליות שמסווה אתץ חיבתם לדם וקרביים (שים נקודה בסוף משפט, בנאדם), יש טעות קטנה בביקורת. ירושלים, אהמ… אכן הרים סביב לה, אפעס, מדובר בירושלים של ימינו ואילו בסרט ישנה רק ירושלים העיר העתיקה שאכן מוקפת רובה ככולה, גם בימינו במישור (יחסי) שמסביבו הרים (שבסרט הם פשוט רחוקים יותר מהעיר.
כמה טוב היה בירושלים של פעם...
אני לא יודע מתי ביקרת בפעם האחרונה בירושלים, אבל החומות של ירושלים העתיקה עומדות דווקא על שפת ירידות תלולות מאוד מאוד וגאיות עמוקים לכל הכיוונים, מלבד האיזור הצפוני של שער שכם, שהוא יחסית מישורי. ומסביב לגאיות האלו יש הרים גבוהים סביב לה מאוד, כמו הר הזיתים והאיזור של המושבה הגרמנית ומשכנות שאננים. כדי לכתוב שירושלים העתיקה נמצאת באיזור מישורי צריך לגור כמה שנים בסט של ממלכת גן עדן, כנראה.
קצת התבאסתי
מכך שהדעה הפוליטית של רד פיש הנערץ עלי מצאה לנכון להשתרבב לתוך הביקורת.
לטעמי, להציע הסכם שלום בין כוחות הרשע של סאורון לבין ה"טובים", אם לקחת דוגמה מופשטת ודבילית, זה לא מעשה שיש בו אומץ של גיבורים או "בקש שלום ורפהו". דווקא בסרטים של האסכולה הישנה היטיבו להעביר את המסר הפשוט אך הנכון כל כך – יש אויבים, רעים ומושחתים, ותיקון העולם הוא – באופן כללי, להשאיר את העולם בלעדיהם.
תמהני אם הסכם שלום עם כוחות הרוע היו מיטיבים עם כוחות הטוב. אמנם, זו דעתי, והיא דעה פוליטית כמדומני, אך מסופקני אם הייתי צריך לקבל את הנגטיב שלה בביקורת סרט (ואני יודע, זה לא האתר של אמא שלי. אז מה? אסור לי להתקטנן ולהתאונן קצת?)
כן, זה משהו נורא איתי
לכל מקום אני דוחף פוליטיקה.
כן, זה משהו נורא איתי
בכל מקרה, מר דג, חשוב לי שתדע ש:
א. אני באמת מעריץ אותך
ב. אני גאה שהגבת בכלל להערה שלי
ג. תעשה לי ילד!
זה הכל. נאחס להזכר לשמצה בתור קוטר, אבל רוב הזמן אני פשוט מתענג על הכתבות שלך.
(למישהו יש וזלין? התייבשה לי הלשון מרוב ליקוקים)
איפה זה נאמר בביקורת?
כי מה שאני קראתי, זו אמירה על הריאליסטיות המפוקפקת של סרטים, הנוטים לפשטנות יתר (טוב מול רע, שחור ולבן). זאת, מול סרט שמנסה להראות שיש גם קצת גוונים של אפור, ושאפשר לעשות סרט עם מסר (ולא משנה כרגע מה המסר) גם בלי להגרר לפישוט יתר של מושגים.
נכון, יש הרבה מה לעשות עד שהעולם יהפוך למקום טוב יותר, אבל זה לא סותר את זה שלא *כל* בני אמונה מסוימת רעים ללא תקנה (ויהיו אלה המוסלמים או הנוצרים), ולא *כל* בני האמונה האחרת – טובים וזכים וברים (ויהיו אלה הנוצרים או המוסלמים).
אבל בשביל זה אנחנו לא חיים בסרט
אוי, התגובה הזו בטח תימחק נורא מהר, אבל אני לא יכולה להתאפק.
בסרטים כמו שר הטבעות אומרים לך *מראש* שצד אחד הוא הטובים וצד אחד הוא הרעים שאין להם תקנה. מנקודה זו, אפשר להתחיל לירות בהם או להרביץ להם בלי שום נקיפות מצפון.
להסיק מזה לגבי המציאות זה כמו להקיש בעקבים שלוש פעמים ולצפות שזה יביא אותך לקנזס.
מי הטובים בסיפור שלנו מול הערבים? מי הרעים? מי הטובים בסיפור של ארה"ב מול העולם המוסלמי? מי הרעים? מי היה טוב בין הצלבנים לערבים בימי הביניים? מי היו הרעים?
אבל די ברור מראש מי אמורים להיות הטובים.
גיבור הסרט – במיוחד אם הוא אורלנדו בלום – חייב להיות בצד של הטובים. אין פה שאלה בכלל. העניין הוא רק עד כמה הטובים טובים ויפים באופן מוחלט, ועד כמה הרעים רעים ומכוערים באופן מוחלט. בדרך כלל בסרטים נראה לכולם שדמות מאופיינת היטב מעצם הגדרתה כטובה או רעה. אני לא רוצה להכנס דווקא להשוואה מול 'שרה"ט' אבל שם לרעים אין שום אפיון פרט להיותם רעים. כל דבר מנותב לחד ערכיות הזו של "הוא רע". ב'ממלכת גן עדן', אפילו אם נתעלם מזה שהרעים בעצם לא כל כך רעים, יש להם כמה תכונות אופי אחרות. יש בהם אנשים חכמים, אסטרטגים, הם מסוגלים להראות רחמים, הם מכבדים את היריב וכו'. במחנה ה"טובים" יש תכננים, חצופים, טיפשים, מורדים מסוכנים, פוליטיקאים נקמנים וכו'. כלומר – הם קודם כל אנשים, ורק אחר כך משויכים שרירותית לצד של ה"טובים" או "הרעים", לכשיש אחד כזה.
מה שאני אומרת
זה שלסרט ישחוקים משלו. הסרט קודם כל מגדיר רעים מוחלטים, ואז יוצא להרוג אותם.
שלומי טוען שיש בסרט מסר שגם בעולם האמיתי עדיף להרוג את ה"רעים המוחלטים".
אבל אני טוענת שזה מקרה שבו לא ניתן להשליך מהסרט על המציאות, כי תנאי היסוד שמתקיימים בסרט לא מתקיימים במציאות. אין עמים של רעים מוחלטים, כמו שאין מכונות זמן, וגונים, פיות ומכשפות. זה כמו להגיד "המסר של הסרט הוא שכשקורה משהו, צריך לחכות שהבלוחצ הגדול מכוכב זורג יבוא להציל אותך".
זה שהרע לא מוחלט
ויש בו טובים ואפורים וגוונים של ירוק טורקיז, ואצל ה"טובים" יש אנשים נאחס ולא תמיד כל המניעים טהורים במאה אחוז אצל כולם –
לא אומר שאין עדיין "טובים" ו"רעים" ושצריך להלחם.
באמת רק אנשים נאיבים או ילדים רואים "רעים" ו"טובים" כשחור לבן, ומתנים ב"שחור ולבן" את היכולת והזכות להלחם ולהגן על בני אדם ועל ערכים. אנחנו חיים במציאות לא מושלמת ובתוכה עלינו לבצע הכרעות ולפעול על פיהן.
ואני אישית בין הערבים והנוצרים של אז (ובמדת מה של היום) לא רואה טוב מוחלט ורע מוחלט, אלא באמת גוונים שאני שופט לפי העניין.
ואמר החכם "עת מלחמה ועת שלום".
מה שכן הייתי מחפש בסרט כזה, ומשקיע 30 ש"ח, זה שחזור של ירושלים לפני מאות שנים וקרב הסטורי עליה, בשחזור ריאלי. וזאת לדאבוני הוברר שאין כאן.
מה שלא הייתי מחפש זה את ההשוואה ההסטורית להיום, ולמלחמה שלנו, שאני חושב שאיננה.
נדנוד קטמטן
"…ו"כמר" מגיע האביר ליאם ניסן ואומר "אני אביך"…"
צריך להיות "כבר", כמדומני.
ה''קטמטן'' היה בכוונה?...
תודה על התיקון!
במסגרת דו הקיום הקרב ובא עלינו: רגע של ערבית
הערה בערבית לכותב הביקורת: כאשר רוצים לומר בערבית למישהו "שילך לעזאזל", משתמשים לעיתים במושג "עכוזו של הנביא" ובערבית: "טיז-אלנבי" ולא טיזנאבי. אמנם, ה'ל' לא נהגית ובפועל זה אכן נשמע טיזנבי – אך עדיין הכתיב שגוי
מקווה שהחכמתם
טיז דה סיזן טו בי ג'ולי
אכן, מעניין מאוד!
אני יודעת שלמזרחנים חוקים משלהם,
אבל בשבילנו בני התמותה הפשוטים, תעתיק לא אמור לשמר את איך שכותבים את זה במקור אלא את איך ש*אומרים* את זה. אין שם שום צורך בל'.
אני יודאט שלמזרחנים חוכים משלאם,
עבל אנחנו בני התמוטה עואבים לחטוב כמו שנשמה לנו, לא אועבים לכטוב כמו טילקטואלים. טילקטואלים נשארים בבית, לא באים לאינטרנת להציק.
סליחה, לא הבנתי.
ויותר מזה, גם אתה לא הבנת.
יש כללים לכתיבה בעברית. זה לא אומר שצריך לציית בעברית גם לכללי הכתיבה בשפות אחרות.
הממ
אבל זו בעצם שאלה של איזה תעתיק מדובר:
תעתיק פונאטי היה צריך לכלול את הלמ"ד, שכן הוא תעתיק של הכתוב.
תעתיק אשר מתבסס על השמיעה (אוידוקאלי? אין לי מושג) היה משמיט את האות כהלכה, אך יתכן והיה מוסיף אל"ף וכותב: "טיזנאבי", שהרי הטעם הוא במילעיל.
בכל אופן, מדובר בכלל בסלנג ולכן החוקים דיי רופפים בעניין.
אני חושב שתעתיק צלילי
היה נכתב טיז א-נאבי אבל אני לא בטוח… המתרגל סרב להתייחס לתעתיק הזה
אני חושב שדווקא כן הבנתי
לא ניסיתי לומר ש'צריך' לציית לאיזשהם חוקים או חוקי תעתיק. ברור שביקורת (מעולה, אגב)שנכתבת בשפה קלילה לא צריכה לציית לחוקי תעתיק של המחקר המזרחני באוניברסיטה.
כדאי להבין – אין כתיב ותעתיק נכונים לאקדמיה ואחרים, שנכונים לשאר בני תמותה. משפה לשפה, יש כתיב ותעתיק נכונים, פרי קונבנציות של המון המון זמן, בדיוק כמו הכתיב של כל שפה עצמה. כל כותב מוזמן להתעלם מן החוקים הללו או לקבל על עצמו חוקים אחרים, ולדעתי לצפצף על חלק נכבד מן החוקים זה גם מבורך. זה תמיד נותר ברמה של טעם אישי, הקשר של הטקסט המדובר והרגלי שפה, לא בחוקים. ברור שבהקשר של טיזינבי בביקורת בעין הדג זה כמעט אינפנטילי לצפות לכתיב שעוקב אחרי חוקי המזרחנות. נראה לי שלכך אבשלום כיוון והתבדח, ולכן הצחיק אותי שמישהו טרח להתווכח איתו. אבל רק רציתי לרמוז שלדחיית החוקים הללו ויצירת הפרדה בין מה שנכון לאחרים ומה שנכון לנו יש לפעמים גם צד של עלגות. זה הכל.
איזו עלגות?
סליחה שאני מנדנדת על עניין כל כך קטן, אבל זה ממש נראה כאילו אתה מסכים איתי לגמרי, ואתה נשמע כמו אדם הגיוני. סתם התחשק לך להוציא אותי טוקבקיסטית מטומטמת?
צר לי אם העלבתי אותך,
לא התכוונתי להוציא אף אחד בסביבה כטיפש, ובטח שלא כטוקבקיסט של ויינט. אחזור ואומר, חשבתי שההתבדחות של אבשלום עם התיקון חסר הערך לחלוטין שלו היתה מוצלחת, ולכן כשראיתי תגובה רצינית עליה חשבתי שהסתלבטות קצרצרה היא דווקא במקום. אודה שאני לא משתגע על ניסוחים שמבדילים בין מה שטוב למשכילים ומה שטוב לבני תמותה, ונראה לי מצחיק שמתקנים מישהו אחרי שהוא חולק ידע נכון ומסקרן, אבל במקרה הנוכחי זה היה גם ידע כל כך חסר חשיבות בהקשר שלו, שרק רציתי להסתלבט קצרות על התגובה אליו. שום כוונות עלבון כאן, מצטער ומתנצל אם ככה זה יצא, והבה נסגור הכל ברוח טובה. שולם?
המפפף. טוב, נו.
שנון כל כך!
אבל טילקטואלים כמוך אמורים להיות טיפה יותר חזקים בהבנת הנקרא. לא התמרדתי נגד העובדה שיש חוקים לתעתיק, אלא התווכחתי על מה החוקים האלה כוללים. וזאת מתוך ידע ונסיון מסויימים, שגרמו לי להעדיף גישה מסויימת.
מוזר
באתר המעריצים של ליאם ניסן החליטו להתעלם במופגן מנוכחתו בסרט הזה.
או אולי האתר ננטש וליאם נותר חשוך-מעריצים?
האתר מאוד לא מעודכן
זה קורה הרבה לאתרי מעריצים. זה קורה הרבה למעריצים – הם מפסיקים להיות כאלה.
מה שמפליא זה כמה זמן רוחות הרפאים של האתרים האלה נשארות אונליין. יצא לי להיתקל באתרי מעריצים שעודכנו לאחרונה בשנת 1998.
ואני ראיתי כמה שעודכנו ב-96
זוכרים את בוריס, מנקה אתרים באינטרנט?
ההוא מהשער האחורי של העיר?
אז מאז שאין שער אחורי של העיר (וגם העיר לא ממש), הוא לא עובד. אז מי אתם חושבים ינקה את זה?
האריות
עובדה לא ידועה אבל צלאח א- דין היה מ.פ. בחטיבת הצנחנים.
סע, פורסט, סע!
אתה בסדר, אתה.
למעשה
תוואי החומות בסוף ימי הצלבנים היה כמעט זהה לתוואי החומה בימינו.
כאשר סולטאן סולימאן בנה את חומות ירושלים מחדש הוא השתמש בתוואי הקיים – תוואי שחלק גדול ממנו היה קיים עוד מהתקופה הרומית.
במציאות, למרבה האירוניה, צאלאח א-דין הצליח לפרוץ בדיוק באותה נקודה בה פרצו הצלבנים לעיר כמעט מאה שנה קודם וזה לא היה דרך אף שער.
שער הרחמים נאטם רק לאחר שיפוץ החומה בימי ולטן סולימן.
מה שמפריע מאוד, כמו שרד אמר קודם זה שאותו החלק ממנו פרצו המוסלמים נמצא בשיפוע. לא מדובר בחלק שטוח וישר כמו שראו בסרט.
כואב לי על ה30 שקל, אבל על השעתיים יותר.
חבל שאחרי ששילמתי 30 שקל כאב לי הלב לצאת מהאולם אחרי רבע סרט כמו ש90% ממי שהיו באולם עשו.
ראיתי רק את ה
ויש עוד תוספת לכל:
הדמות של בולדווין (אד נורטון) בעצם מתה שנה לפני ארועי הסרט.
ביקורת נכונה ומעניינת!
אני מסכימה כמעט לגמרי עם כל מה שנכתב בביקורת, הדעות שלי אינן שונות מהדעות של כותב הביקורת ואני רוצה לומר שנהנתי מאוד לקרוא אותה!
זה באמת נכון שבסרט ממלכת גן-עדן אין החלוקה הזו של "רעים" ו"טובים" שנלחמים אחד בשני עד המוות ולא משנה כמה אנשים חפים מפשע יאבדו את חייהם בדרך לניצחון של אחד משני הצדדים (בד"כ הטובים) למרות שאם לדבר בכנות אני דווקא אוהבת את הסגנון הזה בסרטים.
השחקנים שלוהקו היו כולם לדעתי נהדרים, במיוחד אהבתי את הדמות של המלך בולדווין שלפי הבנתי אותה גילם אדוארד נורטון. אותי הוא הצליח באמת לשכנע בכושר המשחק המדהים שלו אפילו כאשר הוא עוטה מסיכה. אורלנדו בלום מצד שנילא שיחק בצורה משכנעת כ"כ אבל הוא גם לא היה כ"כ גרוע לטעמי. חתיך כמובן הוא תמיד יהיה, אבל לדאבוני זה בכלל לא מספיק.
טוב, זהו בעצם…
מאחר ושמעתי שגרסת הבמאי היא הטובה יותר
בחחרתי לראות אותה, ולכן נאלצתי לראות סרט של שלוש שעות, שזו למען האמת, הבעיה הכי גדולה בסרט.
קודם כל, כל הכבוד על האווירה הנהדרת שיש לסרט, באמת שקיוויתי לסרט מלחמה היסטורי שלא מתרחש אל ורק לאור שמש לוהטת ובמדברים (כפי שהוזכר בביקורת, נדמה לי), גם לקבל סרט המתרחש אחרי שנות הספירה היה שינוי מרענן, אבל מצד שני, זה בסך הכל סרט המלחמות ההיסטורי שאני רואה אי פעם, אז כדאי שאשתוק.
בנוסף, אהבתי את זה שבחרו לתת לפסקול ולשירים משונים מקום נכבד לסרט וכך להפיל עליו אווירה מעולה ושונה במקצת ממה שראיתי עד כה.
ובכל זאת מצאתי חלקים נכבדים בסרט כמשעמימים ומעייפים, העלילה לא נעה, וגם כשהיא כן נעה היא לא ברורה ואיטית להחריד, אין מספיק אקשן והמתח תמיד נעלם ברגע שהוא בא, אך גרוע מזה היה הבימוי המעצבן של רדלי סקוט, לעזאזל, הוא מרבה להשתמש במין סלאו0מושן מקרטע כזה, שלפעמים עובד, אבל רוב הזמן הורס סצינות שעבדו היטב בלעדיו, גם זומים מעצבנים של המצלמה הפריעו מדי פעם. גם לשמוע את אווה גרין וג'רמי איירונס מנסים לדבר ערבית או את הערבים מנסים לדבר אנגלית היה מגוחך ומצחיק למדי (בצורה הכי שלילית שאפשר).
אך כאמור, המשחק לא היה רע בכלל, הסרט גם מראה קצת נוף יפה (ובאמת, זה הדבר שהכי חסר לי בסרטים מהסוג הזה. מה? לפני כמה אלפיים שנה לא היו חיות בעולם?), המוזיקה אדירה והסצינה עם קיראק עם עוד כמה סצינות מעולום סיפקו לא מעט נחמה.
זה לא שמדובר בסרט גרוע, די נהניתי בסופו של דבר, אבל עם הכלים שהיו בידיו של רידלי סקוט היה אפשר לעשות ניסים ונפלאות.
אבל לפחות קיבלתי את הטריילר הכי שולט (!!) בעולם (!!) כולו(!!).